Să slăvim acești oameni celebri și părinții noștri care ne-au creat.
Toți acești oameni au fost onorați în generațiile lor
și au fost glorioși la vremea lor.
Ne-am adunat aici să exprimăm recunoștința pentru viața lui Harold Abrahams.
Să onorăm legenda.
Acum nu am mai rămas decât doi,
tânărul Aubrey Montague și cu mine,
care ne putem închide ochii și aminti acei câțiva tineri
cu speranță în inimi și cu aripi la călcâie.
"Hotel Carlton, Broadstairs, Kent. 28 iunie 1924."
"Dragă mama, îmi pare nespus de rău să aud de răceală și de sănătatea ta în general."
"Nici la noi nu e vreme bună. Îți mulțumesc pentru scrisori."
"Regret că te-a dezamăgit concentrarea mea asupra Jocurilor Olimpice în loc de steno."
"Dar dacă ai fi la vârsta mea, cu o șansă la campionatele mondiale, ai fi la fel de naivă."
"Mai avem o săptămână."
"Dar altfel se simte de când am sosit la Cambridge, neștiind ce ne așteaptă."
"Harold nu prea s-a schimbat - la fel de intens cum li știi."
"Se dă la oricine îi stă în cale."
Nu aveți nevoie de taxi, nu-i așa?
- Aveți nevoie de ajutor? - Cred că da.
- Car eu crosele. - Ce amabil.
Plăcerea e de partea mea.
- Suntem gata? - Ești în regulă?
- Sunt bine. la-o înainte. - Mulțumesc.
Crosele? Sunt doar de spectacol, cu toate că îmi place. Să înțeleg că ție nu.
- Eu alerg. - Serios? Și eu.
- Sunt surprins că ai timp. - Nu suport să pierd. Tu?
Nu știu, nu am pierdut niciodată. Buzunarul de sus.
- Să vă car valiza, domnule? - Da, sigur.
Pe aici.
- Care colegiu? - Gonville și Caius.
- Același. - Pe aici, vă rog, domnilor.
Am ajuns.
Dă-mi aia.
Haide, Bill. Să punem valizele sus.
Așa.
Mulțumesc, domnule.
Mulțumesc mult.
Da. Mulțumesc. Să aveți noroc.
De aceea am luptat în război. Ca tinerii ca ei să aibă o educație decentă. Haide.
COLEGIUL CAIUS, CAMBRIDGE 1919
Iau eu astea.
- Ne vedem înăuntru, Aubrey. - Sigur.
- Numele? - Suntem noi.
- Văd asta, băiete. Cum te numești? - Abrahams. HM.
- În capul listei. Repton. Ăsta e? - Da. Am plecat acum un an.
Ți-ai făcut datoria? În Franța?
- Nu. M-am înscris prea târziu. - Ghinion, băiete.
Mulți și-ar fi dorit șansa cu ghinion sau nu.
Ai dreptate, fiule.
Bun venit la Caius.
Semnează aici.
Mulțumesc.
Traversează curtea, colțul de sus pe dreapta, sus pe scări.
D-voastră cum vă numiți?
Rogers, portar șef. Dl Ratcliffe, asistentul meu.
Nu mi se mai spune "băiete" de când am devenit ofițer în armata Regelui. E clar?
Da, domnule Abrahams. E clar.
Mulțumesc. Aș fi recunoscător dacă v-ați aminti asta.
- Ne vedem mai târziu. - Bine.
Ce studiază amicul dumitale? Legea la cazarmă?
Habar n-am.
Un lucru e sigur - cu un nume ca Abrahams, nu va fi în corul bisericii, nu?
- Numele? - Montague.
Poftim?
Mă uit pe lista de război.
Nume după nume pe care nu le pot citi
și pe care noi, care suntem mai în vârstă, nu le putem auzi fără să nu fim emoționați.
Nume care nu înseamnă decât nume pentru voi, noii studenți,
dar care, nouă, ne amintesc de fețele,
pline de sinceritate și bunătate,
zel și putere și potențial intelectual.
Floarea unei generații. Gloria Angliei.
Și au murit pentru Anglia și pentru tot ce reprezintă Anglia.
Iar acum, din necesitate tragică, visele lor au devenit ale voastre.
Vă rog să vă analizați.
Fiecare dintre voi să-și descopere marile valori intelectuale individuale.
Faceți-o pentru ei, pentru colegiu și pentru țara voastră, profitați de șansa asta,
savurați-o și nu dați voie nici unei puteri de convingere să vă abată de la datorie.
Joi, 10 octombrie 1919.
Prima mea zi la Cambridge s-a încheiat cu cina bobocilor.
Decanul ne-a ținut un discurs emoționant și abia aștept să înceapă semestrul.
Clubul de ruibi, societatea de golf, tenis, clubul de squash, flora și fauna, filatelie.
- Doar atât? - Nu mă pot înscrie la tot. Trebuie să lucrez.
- la o carte când urmărești păsările. - Cum pot urmări dacă citesc?
Mergi pe urmele lui WG.
- Aici erai, Stallard. - Nici nu mă gândesc!
Ai fi bun ca tenor?
Mă tem că nu, doar sub tortură. Tu cânți, Aubrey?
Corul școlii, cam atât.
Nici nu m-au acceptat să cânt la grădiniță.
Nu putem fi toți talentați.
- Înscrie-l și pe amicul meu. - Repetițiile încep luni. Iolanthe.
- Dar am cântat ca alto. - Perfect. Poți fi Regina Spiridușilor.
Avem o datorie solemnă față de milioanele de vieți măcelărite inutil.
Alergătorii buni de distanță medie, nu cresc în copaci.
Nu vă pot confirma timpii.
Majoritatea au fost cronometrați cu ceasul deșteptător.
Adaugi sau iei o secundă, e suficient de bun pentru mine.
L-ai întâlnit pe HM Abrahams? Contestă sprintul colegiului.
Și ce e atât de special la asta?
E special pentru că nu a reușit să o facă nimeni de 700 de ani. Tu ce faci?
Bun, băieți, mulțumesc.
HM Abrahams de la Gonville și Caius concurează în sprintul colegiului.
În caz că nu vă amintiți, regulile sunt:
Concurentul va alerga în jurul perimetrului curții, spre și către un punct fix,
în timpul în care ceasul bate ora 12,
o distanță cunoscută și ca 188 de pași.
Abrahams, ai rachete la tălpi?
- Competiția va începe în... - Nu ai nici o șansă.
Fă-o pentru Israel.
Competiția începe la prima bătaie a ceasului. Trebuie să termine înainte de a 12-a bătaie.
- Haide, îngâmfatu-le. - Rog concurentul să se pregătească.
Ce știi despre Abrahams?
Băiatul de la Repton. Evreu. Tatăl lui e om de afaceri în oraș.
Om de afaceri? Ce vrea să însemne asta?
Presupun că împrumută bani.
Exact. Și ce se aude despre fiul lui?
Bun din punct de vedere academic. Arogant. Defensiv până la combativitate.
Așa cum sunt ei în mod invariabil.
Totuși posedă un simț puternic de datorie și loialitate.
- Și poate să alerge? - Precum vântul.
Vă dați înapoi, vă rog? Eliberați traseul.
Poziția dumneavoastră, domnule Abrahams.
Cum nu sunt alți concurenți, Abrahams va alerga singur.
Nu-i așa, dle Starter.
- Numele și colegiul d-voastră. - Lindsay.
Alerg lângă amicul meu. Concurăm pentru Repton, Eton și Caius.
- Nu am știut că alergi. - Nici eu.
Mi-a zis un tip despre asta. M-am gândit să-ți dau un vânt.
- Încântat. Baftă. - Splendid.
Domnilor, pe locuri.
Nu uitați, la prima bătaie a orei 12.
Șapte.
- Mișcă picioarele alea. - Opt.
Nouă.
Du-te, Harold.
- Au reușit amândoi? - Nu cred.
- Lindsay a pierdut la mustață. - Păcat.
S-a realizat. Și de un om de la Caius. Trebuie să fii foarte mândru.
Primul om în șapte secole.
Poate că sunt cei aleși de Dumnezeu, cu adevărat.
Mă îndoiesc să existe un alergător mai rapid în regat.
Pe locuri.
Fiți gata.
MUNȚII SCOȚIENI 1920
O fi prietenul tău cel mai bun, Sandy, dar e cel mai bun frate al meu.
Mă gândesc la el, nu la echipa ta de atletism. Are inima dedicată misiunii.
Are destule pe cap în afară de alergat.
E foarte rapid, Jennie. L-ai văzut cu o minge în mână.
L-am văzut cu o biblie în mână. Știu care e mai importantă.
Nu îi poți refuza șansa. Pe teren, ții spun eu...
Nu-mi spune. Nu vreau să aud. Eric e special pentru mine, prețios.
Nu vreau să-i stric munca cu alergatul, mă auzi?
Poftim. Felicitări.
Doamnelor și domnilor, o compensație când atingi un anume statut de faimă -
chiar numai ca și jucător de ruibi - e că ești rugat să donezi lucruri ocazional.
Se zice că a dărui e mai bine decât a primi.
Privirea încântată de pe fețele acelor băieței
valorează cât zece cutii de tinichea care adună praf pe servanta mea din Edinburgh.
Când eram în China, tata devenea mereu liric despre căsuța noastră din vâlcea.
Dar fiind născut în orient, ca și frații și sora mea,
am suferit de un scepticism natural.
Dar privind în jurul meu acum, la iarba neagră de pe dealuri,
realizez că avea dreptate. E foarte special.
Mulțumim că ne-ați binevenit acasă.
Și mulțumesc că mi-ați amintit că sunt și voi fi până îmi dau duhul...
...un scoțian.
Dle Provost. Domnule.
Înainte să-l lași pe Eric să plece, nu e așa că evenimentul principal nu a luat loc încă?
Așa e. Cursa de 180 de metri din campionat.
Este ultima cursă de astăzi.
Nu crezi că dacă îi găsim un fel de echipament,
li putem convinge pe cel mai bun jucător scoțian să ne arate mișcările?
Ce zici, Eric?
Pe locuri. Fiți gata.
Nu ți-am zis eu, Eric?
Cu siguranță, puțină atitudine liberală nu strică?
Împărăția Domnului nu e o democrație. Domnul nu cere niciodată alegeri.
Nu intră în discuție să deliberăm sau să facem referendum cu privire la ce vom face.
Există un bine și un rău, un conducător absolut.
- Un dictator. - Da, dar un dictator blând și iubitor.
Și cum rămâne cu dreptul de a alege?
Ai posibilitatea să alegi.
Nu te forțează nimeni să-l urmezi.
- Știi ce zi e azi? - Da.
- Spune-mi. - Duminică.
- Sabatul nu e o zi pentru fotbal, nu? - Nu.
- Te trezești devreme dimineață? - Mă trezesc la șapte.
Facem un meci atunci.
E ok dacă vine și tata?
Sigur. Adu-ți toată familia. Îți dau un avantaj de cinci goluri.
- Trenul pleacă la nouă. - E timp din belșug.
Vrei ca puștiul să crească crezând că lui Dumnezeu nu-i place sportul?
Vreau să fac un toast.
Pentru familia Liddell, sunt norocos să-i numesc prieteni.
Venerabilul JD, doamna L, tânărul Ernest.
Drum bun și o călătorie ferită de rele înapoi în China. Să aveți un viitor fericit.
Iar cei care rămân, să-i protejeze Domnul, să-i inspire și să le arate drumul spre glorie.
A fost foarte frumos. Mă bazez pe tine să-i ții frâu să nu facă rele.
O să am grijă. Dacă vor greși,
o să vă scriu detaliile pe o vedere ca să puteți citi tot ce-au făcut.
Timbrele or să te coste o avere.
Intenționez să-mi protejez investiția. Am să te guvernez cu o mână de fier.
Ai grijă. Va trebui să ne ferim.
Ești un tânăr norocos, Eric.
Ești înzestrat cu multe calități. Ai datoria sacră să le folosești cum trebuie.
Tata are dreptate. Aleargă cum știm că poți, cu putere și credință.
Misiunea nu are decât de câștigat din succesul tău.
Acum avem nevoie de un creștin cu mușchi.
Să facă lumea să stea în picioare și să admire.
Cât de bun ești?
Sandy crede că va alerga pentru Scoția în curând.
După aceea, nu mai sunt limite.
Ce vrea să însemne asta?
Jocurile Olimpice, poate?
Eric, pe Domnul li slăvești și atunci când cureți un cartof, dacă o faci perfect.
Nu te compromite. Compromisul e limba diavolului.
Aleargă în numele Domnului și lasă lumea în spate, lasă-i cu gura căscată.
ERIC LIDDELL VA ȚINE DISCURS DISEARĂ LA ORA 6
Ați venit să vedeți o cursă azi, să vedeți pe cineva câștigând.
S-a întâmplat să fiu eu.
Dar eu vreau să faceți mai mult decât să fiți spectatori la o cursă.
Vreau să participați la ea.
Vreau să compar credința cu alergatul într-o cursă.
E greu.
Solicită concentrarea voinței, energia sufletului.
Câștigătorul experimentează un sentiment de fericire când trece linia de sosire.
În special dacă ai făcut un pariu înainte.
Dar cât durează asta?
Te duci acasă. Poate ți s-a ars cina.
Poate că nu ai o slujbă.
Așa că cine sunt eu să vă spun, credeți, aveți credință, în fața realităților vieții?
Mi-aș dori să vă ofer ceva mai permanent, dar nu pot decât să vă arăt calea.
Nu am nici o formulă cu care puteți câștiga cursa.
Fiecare aleargă în felul ei, sau al lui.
Și de unde vine puterea să termini cursa?
Vine din interior.
Iisus a spus:
"Căci iată, împărăția lui Dumnezeu este înlăuntrul vostru."
"Dacă mă căutați cu adevărat în inimile voastre, mă veți găsi cu siguranță."
Dacă vă dedicați dragostei lui Iisus,
atunci doar așa puteți alerga într-o cursă corectă.
Să trăiți. Vă mulțumesc că ați venit.
E o durere.
O neputință.
Și ură.
Te simți umilit.
Îmi spun câteodată, "Îți imaginezi toate astea."
Apoi prind privirea aia iarăși.
O prind chiar la punctul unei remarci.
Simt o ezitare rece când dau noroc.
Ăsta e tatăl meu.
Un evreu din Lituania.
E extraterestru. E la fel de străin ca un cârnat german.
Și unul cușer de altfel.
Îl iubesc și li admir.
Venerează țara asta.
Din nimic a făcut ce a crezut că e suficient ca să-și crească fiii ca englezi adevărați.
Fratele meu e doctor.
Un pionier în domeniul lui.
- Care ești tu? - Cel cu părul creț. Care-i stă în cârcă.
Nu a dus lipsă de nimic.
Și iată-mă, mă stabilesc în cea mai bună universitate din țară.
Dar bătrânul a uitat un lucru.
Anglia asta a lui e creștină și anglo-saxonă.
Cum sunt și coridoarele puterii.
Iar cei ce îi urmăresc, îi păzesc cu gelozie și venin.
O alegere bună să studiezi dreptul. Ești un avocat bun.
Un avantaj etnic rar. Se numește darul vorbirii.
Și acum ce? Suferi în tăcere?
Nu, Aubrey.
Am să îi confrunt. Pe toți. Unul câte unul.
Și am să-i întrec la alergat.
"Echipa engleză folosește sprinter de la Cambridge. Corespondență specială."
"Victorie clară pentru starul din Cambridge. Hat-trick pentru Abrahams."
CVARTETUL COLEGIULUI CAMBRIDGE DOMINĂ COMPETIȚIA
SCOȚIA v FRANȚA
Dl Mussabini, dacă nu greșesc.
Sunt Colonel John Keddie. Sunt...
Președintele Asociației Scoțiene Trei A. Știu și mă bucur să vă cunosc.
Cum e piciorul? A fost o căzătură periculoasă.
Baftă.
Sunteți foarte binevenit aici, desigur, dar avem un cod strict pentru amatori.
Nu vă faceți probleme. Sunt aici în calitate de spectator.
Bun. Am fost sigur că o să înțelegeți.
La bătălie. Sper să vă placă jocurile.
Jocurile? Cred că glumești. Am văzut răscoale mai bine organizate.
Haide, Scoția.
Pe locuri, domnilor.
Fiți gata.
Ridică-te, băiete.
Nu o să reușească în veci.
Să nu crezi asta. Nu i-a venit încă mintea la cap.
Haide, Eric.
Înapoi. Lăsați-l să respire.
Bravo, Eric.
Își va reveni într-o secundă. Am să-i aduc hainele.
Ai mare grijă de flăcăul ăsta, dle McGrath.
Pentru că dacă nu ai, nu vei mai găsi un altul ca el.
Nu sunteți cel mai atrăgător cvartet, dar sunteți cu siguranță, cei mai curajoși.
Ridică-l. Ușurel.
Domnul Mussabini.
Domnul Abrahams, nu?
Ați călătorit aproape 500 de km ca să mă vedeți?
Pe dumneata și pe Liddell. Am auzit că sunteți cei mai buni.
Iar acum ce credeți?
Nu am mai văzut atâta determinare, atâta simț de răspundere la un alergător.
Aleargă ca un animal sălbatic. Mă descurajează.
Așa și trebuie. Pe mine mă înspăimântă cu adevărat.
Vreau să mă ajutați să-l confrunt.
- Ești căsătorit? - Nu. De ce?
Când vei da de fata potrivită, cum te vei simți dacă ea te cere în căsătorie?
Vezi d-ta, dle Abrahams, ca și mirele,
antrenorul trebuie să pună întrebarea.
Alerg repede.
Cred că pot alerga și mai rapid cu ajutorul dumitale. Poate că mai rapid decât oricine.
Vreau medalia Olimpică.
O pot vedea acolo, mă așteaptă,
dar nu pot ajunge la ea de unul singur.
E o zicală veche în jocul meu -
de unde nu e, nici Dumnezeu nu cere.
Las-o pe mine.
Am să te urmăresc, o să te analizez, iar dacă consider că pot să te ajut -
dacă pot vedea marele premiu atârnând acolo - nu o să-mi irosesc timpul.
Când ne întâlnim din nou, eu o să fiu cel care te roagă.
Deci, o să mă urmăriți?
Dacă ești destul de bun, am să te rup bucățică cu bucățică.
Mulțumesc.
- Nu că e încântătoare? - E excelentă.
- Cred că a ieșit bine. - Mi-a plăcut.
- Tu ce zici, JB? - Am făcut spectacole mai bune.
- Nu-mi amintesc să fi văzut vreunul. - Deci s-a înmuiat inima de piatră.
- E fermecat Abrahams? - E decapitat.
- Nu-și ascultă rațiunea. - S-a îndrăgostit.
O venerez de mulți ani.
- Unde e acum? - S-a dus să o invite la cină.
- Da, în numele lui Jupiter? - În timpul intervalului?
Mulțumesc. E al meu, să-l iau?
Minunat.
- Deci? - Deci ce?
- Ai vorbit cu ea? - Da.
- Va veni? - Da.
- La cină? - Da.
Fratele ei mai mic e înnebunit după atletism. E fanul meu.
Monty, ia paharul meu. O să ai nevoie de el.
Îmi pare rău, Monty.
Da, mulțumesc frumos. Desigur că o să o fac, domnule.
Bună seara, domnișoară Gordon. Am auzit că a fost un triumf.
Foarte neobrăzat. Ar fi trebuit să vii să mă saluți.
Cine era individul de acolo?
Critic de muzică pentru ziarul Star. Un mocăit plictisitor.
- l-a plăcut cu siguranță. - Nu cred.
Spun mereu asta și păstrează otrava pentru tipar. Nu am fost foarte bună.
- Poftim? Ai fost excelentă. - Mulțumesc.
Una dintre fetele din casă e însărcinată cu un gondolier.
A trebuit să folosim înlocuitoarea în seara asta.
- Ca de obicei, domnișoară Gordon? - Mulțumesc, Toffy.
Și dumneavoastră, domnule.
Dânsul este dl Abrahams, un atlet celebru. O să vă încerce specialitatea pentru prima oară.
- Sper să vă placă. - Sunt sigur că o să îmi placă.
Hai să te văd.
E un preparat culinar secret de-al lui Toffy, un fel de cocktail de-al casei.
Așa că ții recomand să-ți placă.
- Excelent. - Uite, Toffy.
Te-ai ales cu un prieten pe viață.
Preferatul meu, te rog.
- Pentru doi. - Cu plăcere.
Ce am comandat?
Surpriză. Noroc!
Marele Harold Abrahams. Fratele meu va fi mistuit de gelozie.
Exact ca și al meu.
- Nu pari nemilos. - Ar trebui să par nemilos?
Da, după fratele meu. Tim spune că de aceea câștigi mereu.
- De ce ai ales să alergi? - Și tu să cânți?
E meseria mea.
Nu, e o prostie. O fac pentru că îmi place.
- Ție ții place să alergi? - Sunt dependent mai bine spus.
E un viciu. O armă.
- Împotriva a ce? - Faptului că sunt evreu, presupun.
Ești serios?
Nu ești evreică, altfel nu ai întreba.
Prostii. Lumii nu-i pasă.
Și oricum, nu ți-a făcut rău fiind evreu.
Sunt "semipedepsit".
Sună inteligent. Ce înseamnă?
Înseamnă că mă duc la izvor, dar nu mă lasă să beau apă.
Ești o persoană amuzantă, domnule Harold Abrahams.
Amuzant, dar fascinant.
Prefer partea cu fascinant.
Viața nu e chiar atât de întunecată, nu?
Nu în seara asta.
Ești atât de frumoasă.
Ca și tine.
Picioare de porc.
Oh, Dumnezeule.
LONDRA 1923
Trenul care sosește la platforma doi e trenul de noapte Flying Scotsman de la Aberdeen.
7:30, domnule Liddell.
Poftim, domule. Ceai fierbinte cu pâine prăjită.
- Ați dormit bine? - Ca un buștean.
Înseamnă că aveți conștiința clară.
- Departe gândul. Am ajuns? - Tocmai am sosit la King's Cross.
Poftim ziarul cu poza dumneavoastră. Mă aștept la lucruri mărețe.
Mărețe cu adevărat.
- Poftim. - Vă mulțumesc.
Nu vă grăbiți. Mai durează o oră până trebuie să plecați. Noroc bun.
Mulțumesc
ABRAHAMS SPUNE "SUNT PREGĂTIT"
Aha, domnule Abrahams. La fel și scoțianul.
- Aș vrea să-ți urez tot succesul. - Îți mulțumesc.
Și fie ca cel mai bun să câștige.
Treceți pe locuri.
Fiți gata.
Extraordinar.
Asta e ridicol. Ai pierdut o cursă, nu o rudă. Nu a murit nimeni.
Ieși din starea asta. Te comporți ca un copil.
- Am pierdut. - Știu.
Am fost acolo, ții amintești? Te-am văzut.
A fost minunat.
Ai fost extraordinar.
El a fost un pic mai bun, atâta tot. A fost o zi când cel mai bun a câștigat.
A trebuit să mă uit după el. E fundamental să nu te uiți niciodată.
El a fost în față. A câștigat pe drept.
Păi, asta e, Abrahams.
Poate e mai bine, dacă nu suferi înfrângerea.
Nu alerg ca să fiu înfrânt.
Alerg ca să câștig. Nu vreau să alerg dacă nu câștig.
Nu poți câștiga dacă nu alergi. Oferă-mi inelul după ce te-ai gândit la asta.
Nu pleca.
- Chiar nu știu ce să fac. - Încearcă să te maturizezi.
Ești un om incredibil. Ai alergat ca un zeu.
Am fost mândră de tine. Nu mă face să-mi fie rușine.
Nu e faptul că am pierdut.
Eric Liddell e un om bun și un alergător excelent. E vorba de mine.
După toată munca,
acum, Dumnezeu știe, la ce mai aspir?
Să-l învingi data viitoare.
Nu pot să alerg mai repede.
Îți pot îmbunătăți performanța cu doi metri.
Charlie Paddock. Ghiuleaua din California.
Cel mai rapid om din lume. Aur. Jocurile Olimpice din Antwerp. Cursa de 100 m. Timp?
Zece secunde și 30 de miimi.
Jackson Scholz, fulgerul din New York.
Locul doi. Jocurile Olimpice din 1920. A pierdut pentru că s-a uitat în dreapta.
Ăsta e finalul. Vezi? Cum li întrece Paddock, la linia de sosire?
Privirea aia l-a costat cursa pe Scholz.
- Scholz e cel mai rapid? - 10,3... 4.
Eric Liddell. Știi totul despre el.
Uită-te la ei. Gândește-te la ei. Respiră-i.
Vreau să-ți rânjească de fiecare dată ții închizi ochii.
Scoțianul zburător iese primul. Asta a durut.
El nu constituie o problemă reală.
E un alergător bun dar pe distanțe mari. Nu e potrivit pentru cursa de 100 m.
- M-a păcălit pe mine. - E rapid.
Dar nu poate fugi mai repede, nu la sprint. E un alergător îndrăzneț.
E numai suflet. E persistent. Un sprint scurt se aleargă se bazează pe nervi.
- E conceput special pentru nevropați. - Mulțumesc.
Poți fi îndrăzneț și intimida, dar ții poți ascuți nervii.
Paddock, Scholz și Eric Liddell.
Vino aici un moment.
Știi de ce ai pierdut?
Pentru că ești prea încordat. Doar câțiva centimetri.
Aceste monede reprezintă pașii din cursa de 100 de metri.
Mai ai două monede?
Poate le găsim.
După cum am zis, încordare.
Moartea sprinterului. O palmă pe față la fiecare pas făcut.
Te dă pe spate.
Așa.
Și așa.
Acum...
Imaginează-ți ca alergi pe cărămizi fierbinți.
O să-ți arzi picioarele dacă le ții pe pământ. Sus. Ușor ca un fulg.
Gata.
Nu-ți ține capul înapoi iarăși. Ține-l la același nivel. Repetă.
Așa.
Mai rapid.
Întrece mașina. Haide.
Haide, acum. Rezistă.
Ritm, domnule Abrahams.
Nu aud decât de antrenamente. Tu crezi în ce facem aici sau nu?
Îmi pare rău, Jennie.
Am întârziat. Îmi cer scuze.
- Totul e bine. - Mi-am cerut scuze.
De la mine. Nu pe mine m-ai insultat.
Haide revino-ți. Domnul nu e ofensat că am pierdut un autobuz.
Ai pierdut un autobuz. Dar de ce? Nu-ți mai e mintea la noi.
E plină de alergat, de starturi și medalii. E atât de plină de nici nu ai timp să stai liniștit.
Nu te necăji.
Ba mă necăjesc.
Mi-e frică pentru tine.
Mă sperie gândul la cum ar putea să te afecteze.
Vreți să vă semnați numele, vă rog?
Desigur.
Vrei să alegi un stilou?
- Poftim. - Mulțumesc.
Hai să mergem la o plimbare. Vreau să-ți spun ceva.
E o priveliște și jumătate, nu-i așa?
Auld Reekie. Sunt trist că plec de aici.
M-am decis.
Mă întorc înapoi în China. Am fost acceptat de serviciul de misionari.
Mă bucur atât de tare.
Dar am mult de alergat înainte.
Trebuie să înțelegi.
Cred că Dumnezeu mi-a dat un scop în viață.
Pentru China.
Dar m-a făcut și rapid.
Iar când alerg, îi simt plăcerea.
Ar însemna că li disprețuiesc dacă renunț.
Ai avut dreptate.
Nu e doar de distracție.
Îl onorez când câștig.
Trebuie să-mi termin studiile.
Toată munca.
Iar apoi urmează Parisul.
Jocurile Olimpice.
Nu mai e suficient pentru mine.
Te rog să conduci misiunea de una singură până atunci.
Vei face asta pentru mine?
- Andy, l-am pierdut. Nu dau de el. - O să-l găsești, dragă.
Zice că trebuie să-și curețe mintea de mine.
Nu-mi poate spune asta dacă mă iubește.
Lumea e împotriva lui, sau așa crede el. Acum are o șansă să se dovedească.
Nu poate percepe nimic în afară de asta, nici măcar pe tine.
Trebuie să încerci să înțelegi.
- Dar de ce aș face-o? - Pentru că pe el li vrei, nu?
Cum rămâne cu tine? Cu Stallard și Aubrey? Ai și tu aceeași șansă.
Să fiu rapid, da, dar nu cel mai rapid.
Cel mai rapid om care a existat.
Tata nu va învăța niciodată să facă asta.
Se numește eternitate.
Gândește-te ce înseamnă pentru un bărbat ca Harold.
Pentru mine e amuzant. Eu nu am nevoie de asta.
"Pune grijile la o parte" și toate cele.
Dar pentru Harold, e vorba de viață și de moarte.
- Nu pot decât să aștept? - Mă tem că da.
Și să te rogi ca naiba să câștige.
Și dacă nu câștigă?
Nu trebuie să-ți faci griji.
Nu am mai văzut pe nimeni mai îndrăgostit decât Harold al nostru.
Sunt puțin invidios.
- Umbreluța de soare, dră Gordon. - Mulțumesc, Mildred.
Să ai noroc în seara asta.
E un nemernic.
Mereu am crezut că irlandezii au parte de tot norocul.
John, Teatrul Savoy.
Splendid.
Îmi aduci încălțările, te rog?
Gata, domnul meu.
Coote, vreau să știu dacă vărs vreo picătură.
Pot să ating, dar nu să vărs.
Viața merge înainte, Abrahams.
Dar această excelentă universitate veche oferă consolări rare.
Care nu pot fi măsurate, domnule.
Atunci te va durea să afli că acest comportament al tău îi cauzează suferință?
Natural, desigur, m-ar durea profund.
Bun. Eram sigur de asta.
Am fost mereu mândri de aptitudinea noastră la atletism, aici la Cambridge.
Suntem de părere că jocurile sunt o parte esențială la completarea educației britanice.
Creează caracter.
Nutresc curaj, onestitate și simț de conducere.
Dar mai presus de toate, un spirit puternic de loialitate, camaraderie
și responsabilitate față de celălalt.
- Ești de acord? - Da, desigur.
Există o suspiciune în această universitate -
și ții spun asta fără să-ți ignor realizările, de care ne bucurăm cu toții -
că poate ai scăpat din vedere aceste idealuri, în entuziasmul d-tale pentru succes.
Îmi puteți spune în ce formă se exprimă această trădare, această infidelitate?
- Nu aș spune trădare. - Cuvântul "durere" a fost menționat.
Se aude că folosești un antrenor particular.
Domnul Mussabini, da.
- Este italian? - De origine italiană.
- Înțeleg. - Dar nu e italian în totalitate.
- Ce ușurare să aud asta. - Este jumătate arab.
Să înțelegem că li angajați pe dl Mussabini într-o capacitate profesională?
Sam Mussabini este cel mai bun, cel mai avansat
antrenor de atletism din țară, cu cele mai pure intenții.
Mă simt onorat că mi-a acordat atenție.
- Este profesionist. - Desigur, este cel mai bun.
Uite acolo, dle Abrahams, opiniile noastre intră în conflict.
Această universitate crede în amatori
și că numai ca amator poți produce rezultate bune.
Dar sunt amator.
Ești antrenat de un profesionist. Ai adoptat o atitudine profesionistă.
În ultimul an, ți-ai dezvoltat propria tehnică
în urmărirea determinată a gloriei personale, dacă îmi permiteți să sugerez asta.
Nu e o poliță care ajută la înfiriparea spiritului de echipă.
Mai presus de orice, sunt student la Cambridge.
Mai presus de orice, sunt englez.
Rezultatul obținut și cel care urmează să-l ating, este pentru familia mea,
pentru universitatea și pentru țara mea.
Detest cu amărăciune faptul că ați sugerat altfel.
Ținta ta e să câștigi, nu contează cum, nu-i așa?
Ba contează cum. Scopul meu e să câștig respectând regulile.
Preferați să fac pe gentlemanul și să pierd?
Decât să trișezi, da.
Ai ales o cale puțin cam ordinară, dacă îmi permiți să spun asta.
Faci parte din elită, deci ne așteptăm să te comporți ca atare.
Vă mulțumesc pentru ospitalitate.
Seara a fost nespus de educativă.
Noapte bună.
Știți ceva, domnilor,
tânjiți după victorie la fel ca și mine,
dar vreți să o atingeți fără nici un efort aparent precum zeii.
Aveți valorile arhaice ca pe un teren de joacă al unei școli pregătitoare.
Nu păcăliți pe nimeni în afară de voi înșivă.
Cred în căutarea excelenței și o să o găsesc în viitor.
Îți pleacă semitul, Hugh.
Un zeu diferit.
Un vârf de munte diferit.
Suntem în ziar, cu toții. Tu, Henry, Andy și cu mine, suntem toți în ziar.
Tu la 100 și 200 m, Andy la 400 m și garduri, Henry la 1500 m și eu la călărie.
Ține-te bine că venim, Paris.
Eric Liddell a ales două probe. Rivali sub același steag. Ai șansa să-ți iei revanșa.
Abia aștept.
Bun venit la Dover, Lordul meu Birkenhead.
Sunt americanii atât de bine pregătiți profesionist ca să ne bată băieții noștri?
Americanii s-au pregătit serios, poate prea serios ca să câștige succes.
Dar simțim că suntem la fel de puternici în felul nostru nesofisticat.
Au englezii vreo șansă în fața atleților americani precum Paddock și Scholz?
Voi americanii aveți un număr de oameni clasați ca cei mai buni din lume,
dar competiția asta e în Europa, nu în Statele Unite.
Condițiile din Paris vor fi mai dure, mai competitive și cu siguranță mai frivole.
Sunt americanii atât de bine pregătiți profesionist ca să ne bată băieții noștri?
Abrahams, Liddell și Lindsay, sunt oameni care reprezintă o provocare serioasă.
Nu ai venit din Scoția doar ca să mă vezi plecând?
Nu, vin și eu. Să mergem pe pasarelă, o să pierdem feribotul.
Ce șanse ai în fața lui Abrahams?
O să dau ce-i mai bun din mine. Nu pot da mai puțin, nu?
Dar despre preliminarele de duminică?
- Ce ai spus? - Duminică. Îi puteți bate pe americani?
Uite-l de domnul Abrahams.
- Domnul Abrahams. - Nu am timp...
- Salut, Jeremy. - Gilbert și Sullivan vor câștiga.
- Am venit să-ți urez noroc. - Îmi pare bine.
Înțeleg. Voiam să știi asta.
O să fiu aici când te întorci.
Grăbește-te. Mai are puțin și pleacă.
Trebuie să plec. Ne vedem în trei săptămâni.
Ai grijă unde calci. Vrem să ajungi întreg acolo.
- Când ai aflat? - Nu ai citit ziarele de dimineață?
Preliminarele pentru suta de metri sunt duminică, semifinale și finala în 2 zile.
Sunt doar preliminarele.
Fac chiar așa o mare diferență?
Da.
Fac.
Și oricât de puternică va fi tentația
să purtați noua îmbrăcăminte elegantă pe străzile Parisului -
asta dacă străzile nu sunt destul de tentante -
aș vrea să vă rog să salvați splendoarea până după ceremonia de deschidere?
Vreau să vă reamintesc că sunteți printre puținii norocoși.
Constituiți ce e, fără îndoială, cea mai puternică echipă de atletism de pe glie.
Veți avea de-a face cu cei mai buni din lume -
măslinii și galbeni, albi și negri, tineri și entuziaști precum voi,
cu tălpi rapide și cu picioare puternice,
din toate țările civilizate de pe fața pământului.
Nu am nici o îndoială că o să terminați într-un mod onorabil și distinctiv.
Mult noroc la toți.
Nu-ți mai e mintea la noi. E la sprinturi și staruri și medalii.
E atât de plină, că nici nu ai timp să stai liniștit.
Nu te necăji.
Ba mă necăjesc. Mi-e frică pentru tine.
Mă sperie gândul la cum ar putea să te afecteze.
- Știi ce zi e? - Duminică.
Sabatul nu e o zi pentru fotbal, nu?
Faci un pas foarte important. Întreaga Anglie te va privi.
Nu știu ce vor înțelege.
Nici eu nu sunt sigur că înțeleg.
Nici eu.
Am dedicat ultimii trei ani alergatului, doar ca să fiu pe acest vas.
Am renunțat la ruibi. Slujba mea a avut de suferit.
Și am făcut să sufere pe cineva la care țin foarte mult.
Pentru că mi-am spus că dacă o să câștig, o fac pentru Dumnezeu.
Iar acum mă aflu aici, distrugând promisiunea.
Dar trebuie să o fac. Alergatul e împotriva legilor lui Dumnezeu.
S-a făcut o greșeală cu mine.
Băiete, cum stau lucrurile acum, nu poți alerga.
Dar vreau să ai răbdare pentru un timp.
Lasă totul pe mine.
Nu spune nimic. Așteaptă până ajungem la Paris.
Am să vorbesc cu francezii.
Am ceva influență.
Și am luptat împreună în război, ne sunt datori.
Nu înțeleg.
Franțuzoii nu au foarte multe principii.
Dar nu se știe niciodată, puși în fața unei situații ca a ta.
Poate reușesc.
Poate reușesc să-i conving.
Ce pot face francezii?
Să-ți schimbe preliminarele alea nenorocite. O seară bună.
La revedere, domnule.
Îmi doresc să vezi spiritul sublim din străinătate, mamă.
Harold la pian, cu Gilbert și Sullivan.
Ne relaxăm și discutăm despre orice în afară de alergat.
Știm bine că suntem aici pentru Anglia.
Eu sunt aici pentru tine, mamă. Pentru tine și pentru tata. Sper să fiți mândri de mine.
Nu e nimeni aici care nu e gata să-și dea sufletul pentru cei pe care i-am lăsat în urmă.
"Campionii americani sosesc în Franța."
Uite-l pe Paddock.
- Uite-l pe Fitch. - Dumnezeule!
- lată-l pe Scholz. - Ăla este Scholz.
Mai pe gabaritul meu. E tare totuși. A alergat 10,4 secunde.
E un competitor pe măsură.
Ai o bătălie de câștigat.
Charles H Paddock și Jackson Scholz,
cei mai rapizi oameni din lume.
Haide, Charlie. Fă-o ca un campion, te rog.
Ține-o tot așa, Charlie.
Fă-o până nu mai poți.
- Deci? - Baftă.
Alteță, dânsul este domnul Tom Watson, reprezintă Noua Zeelandă.
Veniți de departe.
Sunt din Oxford. Mi-au scris. Și, cum sunt deja aici, am zis să particip.
- Economic. Dar poți să alergi? - O să încerc.
Așa te vreau. Multă baftă.
- Binecuvântarea regală. - Băiatul e neprețuit.
- Auzi, auzi. Regele Henry V. - E protocol, Monty.
E aici să ne arate ce se poate face - și mai important, ce nu se poate face.
Sunt Jackson Scholz. Încântat.
Sunt Eric Liddell.
Am auzit atâtea despre tine. Îmi pare bine să te întâlnesc, în sfârșit.
Am crezut că nu vei fi aici.
Sunt, din păcate.
E bine. Îți va face bine. Te face să ieși puțin din cochilie.
Prințul Țării Galilor vrea să te întâlnească.
Nu.
Nu ar fi bine.
E viitorul tău rege. Refuzi să dai mâna cu el?
Chiar atât de arogant ești?
Sunt atât de arogant cât îmi cere conștiința.
Bun.
Atunci să sperăm că ești suficient de înțelept să-ți lași loc de întors.
- Bine. - Splendid. Am să te duc la el acum.
Alteță Regală, Îmi dați voie să li prezint pe domnul Eric Liddell?
Încântat. Te-am văzut când ai jucat pentru Scoția. A fost foarte depresiv.
- Ai făcut câteva eseuri uluitor de rapide. - Așa cred.
Îmi pare bine că suntem de aceeași parte. Efortul lui Lindsay e excelent, nu crezi?
- A fost bun. - Un exemplu pentru noi toți.
Îmi permiți să-l prezint pe Ducele de Sutherland, președintele Asociației Olimpice?
- Încântat? - Și președintele nostru, Lordul Cadogan.
Luați loc.
Faceți-vă confortabil.
Trabuc?
Nu, desigur. Nu fumați, nu beți.
Asta e hotărârea tânărului din fața dumneavoastră, domnilor.
Lordul Birkenhead ne-a spus despre atitudinea dumitale față de preliminare.
- Ar fi corect dacă aș spune neparticipare? - Da, ar fi.
Am fost consultați cum să-i abordăm pe francezi.
Nu putem accepta așa ceva, să cerem favoruri franțuzoilor.
Nu se poate.
O chestiune de demnitate națională. Fiind un patriot, înțelegi.
Am simțit că sugestia nu a fost practică.
De ce nu ai menționat nimic? Ca atlet, valorezi economia la efort.
Am fost destul de disperat să alerg și să încerc orice.
Asta fiind înțeles, am decis să te invităm la o discuție
și să găsim o cale să rezolvăm problema.
Nu e decât un mod de a o rezolva. E ca el să se răzgândească și să alerge.
Asta e deja clar. Trebuie să ne gândim la căi prin care să-l determinăm să vrea asta.
Mă tem că nu sunt alte căi.
Nu voi alerga duminica și asta e decizia finală.
Intenționam să o confirm cu Lordul Birkenhead în seara asta,
- chiar înainte de inchiziția asta. - Nu fi impertinent.
Impertinenți sunt cei care influențează un om să-și nege credința.
Ba din contră. Facem apel la credința ta.
La țara ta și la regele tău. Loialitatea ta față de ei.
Auzi, auzi. În zilele mele, regele era primul, după care urma Dumnezeu.
Iar războiul să termine războaie a demonstrat asta cu amărăciune.
Dumnezeu creează țări. Dumnezeu îi face pe regi și regulile după care guvernează.
Iar aceste reguli spun că duminica e a lui.
Iar eu intenționez să respect asta.
Domnule Liddell, ești un copil al nației tale, ca și mine.
Împărțim o moștenire comună, o legătură comună, o loialitate comună.
Câteodată trebuie să facem sacrificii în numele acelei loialități,
iar fără ele credința noastră nu înseamnă nimic.
După cum văd eu, pentru dumneata, acum e momentul să faci sacrificiul.
Dumnezeu știe că îmi iubesc țara.
Dar nu pot face acest sacrificiu.
Intră.
Alteță Regală, Lordul Lindsay.
Alteță, Lord Cadogan, domnilor.
Îmi cer scuze pentru întrerupere. Sunt la curent cu dilema lui Eric.
Mă întrebam dacă îmi permiteți să sugerez o soluție.
Te rog.
Da.
O altă zi, o altă probă.
- Ce diavolului înseamnă asta? - Este simplu.
Proba de 400 de metri. Este joi.
Am câștigat deja o medalie, de ce nu-l lăsați pe Eric să-mi ia locul în sferturile de finală?
E o idee splendidă. Îi putem da voie să schimbe probele cu un preaviz așa scurt?
Asta e problema comitetului.
Noi suntem comitetul. Cred că este o idee foarte bună.
David?
Toți cei în favoare să spună da.
- Andy, eu... - Cu plăcere, amice.
Doar să te văd alergând.
E aranjat.
O situație dificilă, George.
Slavă Domnului pentru Lindsay. Am crezut că băiatul ne-a învins.
- Ne-a învins. Slavă Domnului că a făcut-o. - Nu te înțeleg.
Băiatul, cum li numești tu, e un om cu principii și un atlet adevărat.
Viteza lui nu e decât o extensie a vieții lui, a forței lui.
Am încercat să-l despărțim de alergat.
De dragul țării lui, da.
Nici un drag nu merită asta.
Și cu atât mai puțin o mândrie națională vinovată.
ATLETUL: "NU VOI ALERGA DUMINICA"
D-ZEU ÎNAINTE DE REGE
Lindsay îi face loc lui Liddell
"400 de metri pentru dezertorul scoțian." "'Sugerează fanatism,' spune un oficial."
"'Om cu principii,' spune Arhiepiscopul." "'Ar trebui să fim mândri."'
- Deci ăla e stadionul Olimpic. - Da.
- E la fel de bine ca și cum ai fi acolo. - Încă mai bine.
După cum știi sunt o persoană non grata.
Da.
E excelent. Ai făcut o treabă bună. Dacă nu câștigăm acum, nu vom câștiga niciodată.
Am totul? Tot ce ții trebuie?
Da. Tot de ce avem nevoie acum e duminică.
Textul din după amiaza asta e din Isaia, capitolul 40.
"lată."
"Neamurile sunt ca o picătură de apă din vadră
sunt ca praful pe o cumpănă; El ridică ostroavele ca un bob de nisip."
"Toate neamurile sunt ca o nimica înaintea Lui."
"Nu sunt decât nimicnicie și deșertăciune."
"El preface într-o nimica pe voievozi"
"și face o nimica din judecătorii pământului."
"Nu știți?"
"N-ați auzit?
Dumnezeu cel veșnic, Dumnezeu a făcut marginile pământului,
el nu obosește,
nici nu ostenește."
Copilării.
- Cea mai veche păcăleală. - Știu.
"El dă tărie celui obosit,
și mărește puterea celui ce cade în leșin."
"Dar cei ce cred în Domnul
își înnoiesc puterea."
"Ei zboară ca vulturii,"
"Aleargă,
și nu ostenesc."
"Umblă,
și nu cad în leșin."
Îți amintești prima dată când ne-am întâlnit?
Am folosit același taxi, ții amintești?
M-ai făcut să mă simt
mai bătrân cu o generație, cu greutăți, acru...
Chiar superior.
Asta a fost greșeala vieții mele.
Tu, Aubrey, ești cel mai împlinit om al meu.
Ești curajos,
înțelegător,
blând.
Un om mulțumit. Ăsta e secretul tău.
Mulțumirea.
Am 24 de ani și nu am aflat asta niciodată.
Sunt într-o căutare continuă și nici măcar nu știu ce caut.
Aubrey, amice, mi-e frică.
Sam și cu mine am muncit, ne-am certat și ne-am zbătut pentru asta.
În fiecare zi.
Ne-ai văzut - ai râs de noi, să fiu precis.
Eram afară, nu contează de vreme. Nebuni.
Și pentru ce?
Am luat bătaie clară la proba de 200 de metri.
l-am dat voie lui Paddock să mă păcălească în semifinale.
Iar acum, într-o oră, o să fiu iarăși acolo.
O să-mi ridic privirea și am să mă uit de-a lungul coridorului, lat de 1 metru,
cu zece secunde singuratice la dispoziție să-mi justific întreaga existență.
Dar o să o fac oare?
Cunosc teama de a fi înfrânt,
dar acum aproape că mi-e teamă să câștig.
Dragă domnule Abrahams. Mă scuzi că nu am putut să vin să te văd alergând,
deși mi-ar fi făcut mare plăcere să vin.
Totuși, cred și sper să câștigi proba de 100 de metri.
Să fii determinat să dai ce este mai bun din tine.
Și nu uita, capul jos la primul pas.
Încălzește-te bine,
și apoi să lași pistolul să te elibereze.
Îți recomand să te încalți cu pantofii vechi cu șase crampoane.
Baftă din toată inima. Cu sinceritate, Sam Mussabini.
PS. Te rog acceptă amuleta.
Bătrânul meu tată credea mult în el.
Nu regreți, că nu ești acolo cu ei?
Ba da.
Nici un dubiu, totuși.
Alteță, îmi permiteți să vi-l prezint pe domnul Bowman din Statele Unite?
Îl știți pe dl Watson din Noua Zeelandă.
- Cum merge? - Foarte bine.
Bun.
Cină cu toată echipa când ne întoarcem la Londra.
Plătesc eu dacă câștigi. Dacă câștigă Abrahams, plătești tu, bine?
Aveți un târg, domnule.
- Bun. Mult noroc. - Și dumneavoastră.
Iar acesta este Harold Abrahams.
Să ai noroc. Fă tot ce poți. Nu ne putem aștepta la mai mult.
- Baftă. - Mulțumesc.
Haide, Charlie.
Capul jos.
Uită-te la primul pas.
Pregătește-te pentru sprint.
Fiul meu.
- Lasă-l. E terminat. - Dar a câștigat.
Exact. Într-una din zilele astea ai să câștigi și tu,
și e foarte dificil să înghiți.
Intră.
Tocmai a sunat domnul Abrahams. Ziarul Daily Express au sunat din Paris.
Domnul Harold a câștigat. M-a rugat să-ți spun, a câștigat.
Îți mulțumesc frumos, Bill.
Mai sunt 15 minute până la ridicarea cortinei.
A reușit.
Mulțumesc, Matthews.
"Abrahams a triumfat."
"Atletul Colegiului Caius câștigă aurul la Jocuri."
Cum mă așteptam.
Te-ai considerat întotdeauna un om nemilos. Dur.
Un fel de singuratic, ca și mine.
Dar de fapt ești un om blând.
Îți pasă.
Îți pasă de lucrurile cu adevărat importante.
Nu m-aș fi apropiat de tine dacă nu ți-ar fi păsat.
Știi a cui este victoria de astăzi?
A noastră.
A ta și a bătrânului Sam Mussabini. Am așteptat 30 de ani nenorociți pentru asta.
Asta înseamnă totul pentru mine.
Și dacă lumea vrea să se ducă acasă la culcare, atunci mai bine s-ar duce la dracu.
Pentru că am câștigat astăzi, noi doi,
și o să păstrăm victoria.
Iar acum că ți-a ieșit din sistem,
du-te acasă la fata aia a ta și începe-ți viața. Da?
Pentru Sam Mussabini.
Cel mai bun antrenor din lume.
Hai să mai bem.
Haide, Sam. Hai să mergem acasă.
Finala probei de 400 de metri.
Baftă. Nu mă aștept să te văd decât după cursă.
Este Liddell problematic?
Nici o problemă. E un sprinter. A avut deja două probe astăzi. Nu o să reziste.
Doar menține ritmul și așteaptă.
Rigor mortis intră în acțiune după 300 de metri.
O să-l prinzi fără probleme.
Baftă. Ai grijă cu Liddell.
- Antrenorul zice că nu e nici o problemă. - Vrea să-și demonstreze ceva.
Ceva care oamenii, precum antrenorul, nu-l vor înțelege nici într-un milion de ani.
"E menționat în Vechiul Testament, 'Am să onorez pe cel ce mă onorează."'
"Baftă. Jackson Scholz."
De unde vine puterea să termini cursa?
Din interior.
Haide, Liddell.
Cred că Dumnezeu mi-a dat un scop.
Dar m-a făcut și rapid.
Și îi simt plăcerea când alerg.
ABRAHAMS PRIMUL ÎN ANGLIA!
Andy, a reușit.
- Ce anume? - I-a alergat până nu au mai putut.
HAROLD S-A CĂSĂTORIT CU SYBIL,
CEL MAI ÎN VÂRSTĂ OM DE STAT AL ATLETISMULUI BRITANIC,
ȘI A DECEDAT ÎN IANUARIE 1978
ERIC LIDDELL, MISIONAR,
A DECEDAT ÎN CHINA LA SFÎRȘITUL CELUI DE-AL DOILEA RĂZBOI MONDIAL
ÎNTREAGA SCOȚIE A FOST ÎNDOLIATĂ
TRADUCEREA Visiontext Subtitles: EDWIN HAYFRON
ROMANIAN